Giv mig din hand!
Giv mig din hand.
- Jeg troede, det var slut med smerterne. - Det pokkers korset. Det strammer.
Det strækker sig ikke i tre retninger? Hvor umoderne.
Du kender politiets læger. De har ingen smag.
Na, men i morgen sker det.
Hvad sker der i morgen?
Korsettet skal af i morgen.
I morgen kan jeg klø mig selv.
Jeg smider denne elendige tingest ud af vinduet. Jeg bliver en fri mand.
Midge, tror du, mange mænd bruger korset?
- Flere end du tror. - Tror du?
Ved du det af personlig erfaring eller...
Âh, hold op.
- Hvad sker der efter i morgen? - Hvad mener du?
Hvad vil du lave, nar du holder op ved politiet?
- Du lyder sa misbilligende, Midge. - Nej. Det er dit liv.
Du var den kvikke unge advokat, som bestemte...
han ville være politichef en dag.
- Jeg var nødt til at stoppe. - Hvorfor?
Pa grund af min højdeskræk.
Jeg vagner om natten og ser ham falde ned fra taget...
og jeg prøver at na ham...
- Det var ikke din skyld. - Det siger alle.
- Johnny, lægerne har sagt til dig... - Jeg ved det godt.
Jeg har højdeskræk, og det gør mig svimmel og ør.
Hvilket tidspunkt at finde ud af det pa.
Du har det, og der er intet at gøre ved det. Det er ingens skyld. Sa hvorfor holder du?
Skulle jeg sidde bag et skrivebord, limet fast til en stol?
- Hvor du hører til. - Hvad med min højdeskræk?
Forstil dig, at jeg sidder pa stolen bag skrivebordet.
En blyant falder fra bordet ned pa gulvet...
og jeg bøjer mig for at samle den op, og sa er min højdeskræk tilbage.
Hvad vil du lave?
Jeg vil ingenting lave i et stykke tid.
Glem ikke, jeg er en uafhængig mand, som man siger.
Rimelig uafhængig.
Hvorfor rejser du ikke væk lidt tid?
Du mener for at glemme? Midge, vær ikke sa moderlig.
Jeg bliver ikke skør.
- Har du været svimmel i denne uge? - Lige nu er jeg det.
Midge, musikken. Synes du ikke, den er lidt...
Hvad er det for en tingest?
Det er en brystholder.
Du kender godt sadan nogle. Du er en stor dreng nu.
Jeg har aldrig set sadan én.
Den er helt ny. Revolutionær støtte.
Ingen stropper, intet rygstykke, men den gør alt, hvad en BH skal.
Den er lavet efter konsolbro-princippet.
Er den?
En flyingeniør syd for San Francisco designede den.
Han designede den i sin fritid.
Hvilken hobby.
En gør-det-selv type.
Hvordan gar det med kærlighedslivet?
Det følger en interessant tankeproces.
Jasa?
Normalt.
Skal du ikke giftes?
Du ved, der kun er én mand i verden for mig, Johnny-O.
Du mener mig. Vi var forlovede engang, var vi ikke?
- Hele tre uger. - De gode gamle studiedage.
Men det var dig, der slog op, kan du huske det?
Jeg er stadig disponibel. Disponible Ferguson.
Midge, kan du huske en fyr fra universitet, som hed Gavin Elster?
- Gavin Elster? - Ja, underligt navn.
Burde jeg det? Nej.
Gavin ringede til mig i dag. Han forsvandt under krigen.
Nogen sagde, han tog østpa. Han er vel tilbage.
- Det er et nummer fra et herberg. - Det er for hjemløse, ikke?
Det kunne det være.
Han er sikkert arbejdsløs, og sa vil han gerne have en drink af dig.
Jeg er selv arbejdsløs. Jeg køber en drink til ham og fortæller ham mine problemer.
Ikke i aften. Hvad med om vi to gik ud og fik en øl?
Desværre, gamle. Arbejde.
Sa tror jeg, jeg tager hjem.
Midge, hvad mener du med, der intet er at gøre ved det?
Hvad?
Min højdeskræk.
Jeg spurgte min læge.
Han sagde, at kun et andet chok ku' gøre noget, men ville sikkert intet ændre.
Du springer vel ikke ud fra et tag for at finde ud af det?
- Jeg tror, jeg kan ordne det. - Hvordan?
Jeg har en teori.
Jeg tror, at hvis jeg kan vænne mig til højder bare lidt ad gangen...
bare en lille smule ad gangen, er du med?
Jeg vil vise dig, hvad jeg mener. Her.
Jeg vil vise dig, hvad jeg mener.
- Vi begynder med den. - Den?
Vil du have, jeg skal starte med Golden Gate Broen?
Se her. Sadan.
Der.
Nu kigger jeg op, og jeg kigger ned.
- Hold da op. Vent et øjeblik. - Det er pærenemt.
- Her. - Dygtig pige.
Jeg bruger den. Stil den der.
Okay, det er det første skridt.
Okay, skridt nummer to nu.
Skridt nummer to kommer nu.
Sadan.
Der kan du se. Jeg kigger op, jeg kigger ned, jeg kigger op...
Jeg gar ud og køber en god høj trappestige.
- Tag det nu med ro. - Okay, sa er vi her.
Intet problem.
Det er meget nemt. Jeg kigger op, jeg kigger ned.
Hvordan kom du ind i skibsbygnings-branchen, Gavin?
Jeg giftede mig ind i den.
Meget interessant branche.
Helt ærligt, sa synes jeg, den er kedelig.
Du behøver vel ikke skulle leve af dét.
Nej, men man patager sig visse ansvar.
Der er intet af min kones familie tilbage.
Der er nogen, der ma tage sig af hendes interesser.
Hendes fars partner leder skibsværftet over østpa. Baltimore.
Sa jeg besluttede, at sa længe jeg skulle arbejdede med det, ville jeg bo her.
- Jeg har altid godt ku' lide det her. - Hvor længe har du været her?
Næsten et ar.
Kan du lide det?
San Francisco har forandret sig.
De ting, som jeg godt kan lide her, forsvinder hurtigt.
Ligesom alle dem her.
Jeg ville gerne have boet her dengang.
Farve, spænding, magt.
Frihed.
Burde du ikke sidde ned?
Nej, jeg har det fint.
Det gjorde mig ondt, det jeg læste i avisen. Og du holdt op hos politiet.
- Er det et permanent handicap? - Nej, nej.
Det betyder bare jeg ikke kan ga op ad for stejle trapper eller pa høje steder...
ligesom baren pa Top of the Mark.
Der er mange barer i gadehøjde her i byen.
Vil du have en drink nu?
Nej, det tror jeg ikke.
Det er lidt for tidligt for mig.
Det dækker vel alt, gør det ikke?
Jeg er ikke gift, jeg ser ikke meget til de gamle venner.
Jeg er pensioneret kriminalbetjent, og du arbejder i skibsbygnings-branchen.
Hvad har du pa hjertet, Gavin?
Jeg bad dig komme, Scottie, fordi jeg vidste, du havde sagt op...
men jeg tænkte, om du ville begynde igen, som en særlig tjeneste for mig.
Du skal skygge min kone.
Nej, det er ikke det. Vi er lykkeligt gift.
- Na, men... - Jeg er bange for, én vil gøre hende ondt.
- Hvem? - En død person.
Scottie, tror du pa, at nogen fra fortiden...
en død person, kan indtage og besætte et levende menneske?
Nej.
Hvis jeg sagde, jeg tror, det var sket for min kone, hvad ville du sa sige?
Jeg ville rade dig til at tage hende til den nærmeste psykiater eller psykolog...
eller neurolog eller... Eller maske bare familielægen.
Jeg ville ogsa fa ham til at undersøge dig.
Sa kan jeg ikke bruge dig. Undskyld jeg spildte din tid.
Tak fordi du kom, Scottie.
Okay.
Det var ikke min mening at være sa hard.
Nej, jeg ved godt, det lyder andssvagt.
Og du er stadig den hardnakkede Scot, er du ikke?
Det har du altid været. Tror du, det er noget, jeg finder pa?
Nej.
Det er ikke noget, jeg finder pa. Det ville jeg ikke kunne finde ud af.
Hun fortæller mig noget.
Pludselig forsvinder ordene bare.
En skygge gar over hendes øjne, og de far et tomt udtryk.
Hun er et andet sted, væk fra mig, én jeg ikke kender.
Jeg kalder pa hende, men hun hører mig ikke engang.
Sa med et langt suk, er hun tilbage.
Hun kigger glad pa mig. Hun ved ikke engang, hun har været væk.
Kan ikke fortælle hvor eller hvornar.
Hvor ofte sker det?
Tiere og tiere de sidste par uger.
Og hun vandrer omkring. Kun guderne ved, hvor hun tager hen.
Jeg fulgte efter hende en dag...
jeg sa hende komme ud af lejligheden, en person jeg ikke kendte.
Hun gik endda anderledes.
Hun steg ind i sin bil...
og kørte otte kilometer ud til Golden Gate Parken.
Hun sad ved søen...
og stirrede pa søjlerne pa den anden bred.
Du ved, Portene til Fortiden.
Sad der i lang tid uden at røre pa sig.
Jeg blev nødt til at tage tilbage til kontoret.
Da jeg kom hjem, spurgte jeg, hvad hun havde lavet hele dagen.
Hun havde været ved Golden Gate Parken...
og siddet ved søen, det var alt.
Og hvad sa?
Speedometeret i hendes bil viste, hun havde kørt 150 kilometer.
Hvor havde hun været?
Jeg skal vide, hvor hun tager hen, og hvad hun laver...
før jeg snakker med nogle læger.
- Har du snakket med lægerne om det? - Ja, men forsigtigt.
Jeg vil vide mere, før jeg overgiver hende til den skæbne.
Jeg kan fa et detektiv-firma til at følge efter hende for dig.
- De er palidelige, gode drenge. - Jeg vil have dig.
Hør her, det er ikke min branche.
Jeg har brug for en ven, én jeg kan stole pa.
Der er ved at ga panik i mig.
Jeg skulle være pensioneret. Jeg vil ikke blandes ind i det her.
Hør her, vi skal til en operapremiere i aften.
Vi spiser pa Ernie's først. Der kan du se hende.
Ernie's.
CARLOTTA VALDES 3. december, 1831 - 5. marts, 1857
Vil De fortælle mig noget? Damen, som sidder der?
Hvem er kvinden pa maleriet?
Det er Carlotta. De kan finde det i kataloget. Portræt af Carlotta.
- Ma jeg fa det? - Ja.
Ja?
Kan jeg gøre noget for Dem?
- Ja. Driver De hotellet? - Ja.
Kan De sige mig, hvem der bor i værelset pa anden sal...
i hjørnet, i det hjørne?
Jeg er bange for, vi ikke kan give den slags oplysninger.
Vores klienter har ret til deres privatliv.
Og jeg tror ogsa, det er ulovligt.
Jeg tror selvfølgelig ikke, nogen ville have noget imod det, men jeg...
Har hun gjort noget forkert?
Svar venligst pa mit spørgsmal.
- Jeg kan ikke tro, den søde pige... - Hvad hedder hun?
- Frøken Valdés. Spansk. - Carlotta Valdés?
Ja, præcis.
Sødt navn, ikke? Fremmed, men sødt.
Hvor længe har hun haft værelset?
Snart to uger. Hun skal betale leje i morgen.
Sover hun her nogensinde?
Nej, hun kommer bare to eller tre gange om ugen.
Jeg stiller ikke spørgsmal, sa længe de opfører sig ordentligt.
Nar hun kommer ned, sa sig ikke at jeg var her.
Men hun har ikke været her i dag.
Jeg sa hende komme for fem minutter siden.
Nej, hun har ikke været her. Jeg ville have set hende.
Jeg har været her hele tiden og givet bladene pa gummiplanten olivenolie.
Og dér.
Kan De se? Hendes nøgle hænger pa krogen.
- Vil De venligst ga op og se efter? - Pa hendes værelse?
- Ja. - Ja, selvfølgelig, hvis De beder om det.
- Men det virker andssvagt. - Tak.
Hr. Kriminalbetjent?
Vil De komme og se?
- Hendes bil er væk. - Hvilken bil?
Midge...
kender du nogen, der har forstand pa San Franciscos historie?
Det er en hilsen, en pige kan lide.
Ikke noget med: "Hej, hvor ser du godt ud."
Bare, "Hvem har forstand pa San Franciscos..."
- Vil du have en drink? - Nej, tak.
Na, hvem kender du? Du kender alle.
Professor Saunders fra Berkeley.
Nej, ikke den slags historie.
Jeg mener smating, folk man aldrig hører om.
Du mener de gode gamle bohemedage i gode gamle San Francisco.
Saftige historier, som hvem der skød hvem i Embarcadero...
- i august 1879. - Ja.
- Pop Leibel. - Hvem?
Pop Leibel. Han ejer Argosy Boghandel.
Hvad vil du vide?
Jeg vil vide, hvem der skød hvem i Embarcadero i august 1879.
Et øjeblik. Du er ikke kriminalbetjent længere. Hvad sker der?
- Kender du ham godt? - Hvem?
- Pop Leibel. - Selvfølgelig.
Kom. Du skal præsentere mig.
- Tag din hat. - Jeg har ikke brug for en hat.
Johnny, hvad handler det om?
Vent et øjeblik.
ARGOSY BOGHANDEL
Ja, jeg kan godt huske det.
Carlotta.
Smukke Carlotta.
Triste Carlotta.
Hvad har et gammelt hus pa hjørnet af Eddy og Gough...
med Carlotta Valdés at gøre?
Det var hendes. Det blev bygget til hende for mange ar siden.
- Af hvem? - Af...
Nej. Jeg kan ikke huske navnet.
En rig mand. En magtfuld mand.
- En cigaret? - Nej, tak.
- En cigaret, frøken? - Nej, tak.
Det er ikke en usædvanlig historie.
Hun kom fra en lille landsby syd for byen.
Nogen siger fra en lille missionsby.
Ung, ja. Meget ung.
Og den mand fandt hende i en kabaret, hvor hun sang og dansede...
og han tog hende...
og byggede et hus til hende i Western Addition.
Og...
der var et barn.
Ja, det er sandt. Barnet.
Jeg kan ikke sige, hvor lang tid der gik...
eller hvor megen lykke der var...
men han kasserede hende.
Han havde ingen andre børn. Hans kone havde ingen børn.
Sa han beholdt barnet og kasserede hende.
En mand kunne gøre det dengang.
De havde magten og friheden.
Og hun blev til den triste Carlotta.
Alene i det store hus...
gik alene pa gaden...
hendes tøj blev gammelt og lappet og beskidt.
Og, den skøre Carlotta...
stoppede folk pa gaden og spurgte:
"Hvor er mit barn?
"Har I set mit barn?"
- Stakkels pige. - Og hun døde.
- Hun døde. - Hvordan?
Selvmord.
Der er mange historier som den.
- Mange tak. - De er velkommen.
- Jeg sætter pris pa det. Farvel. - Farvel.
Vent et øjeblik! Farvel, Pop. Mange tak.
- Okay, Johnny-O, betal mig sa. - For hvad?
- For at tage dig med herhen. Fortæl nu. - Der er intet at fortælle.
- Fortæl, eller du skal bruge korsettet igen. - Kom. Jeg kører dig hjem.
Sa er vi her.
- Du har ikke fortalt alt. - Jeg har fortalt nok.
- Hvem er fyren, og hvem er konen? - Ud. Jeg har noget, jeg skal lave.
Jeg ved det. Ham, der ringede. Din gamle studieven, Elster.
Midge, ud, tak.
Idéen er, at den smukke, skøre Carlotta er genopstaet fra de døde...
og har besat Elsters kone.
Helt ærligt, Johnny.
Jeg fortæller ikke, hvad jeg tror, jeg fortæller, hvad han tror.
- Hvad tror du? - Ja, jeg...
- Er hun køn? - Carlotta?
Lkke Carlotta. Elsters kone.
Ja. Man kan vel godt betragte hende som...
Jeg tror, jeg vil ga ned og se det portræt. Farvel.
- Midge... - Farvel!
Du har gjort det godt. Du er god til dit arbejde.
- Det er Carlotta Valdés. - Ja.
Der er nogle ting, du ikke fortalte mig.
- Jeg vidste ikke, hvor hun førte dig hen. - Men du vidste det her.
Har du lagt mærke til, hvordan hun sætter sit har? Der er noget andet.
Min kone, Madeleine, har flere smykker, som tilhørte Carlotta.
Hun arvede dem.
Hun gik aldrig med dem. De var for gammeldags.
Indtil nu.
Nu nar hun er alene, tager hun dem ud og kigger pa dem...
rører forsigtigt, nysgerrigt ved dem...
tager dem pa og stirrer pa sig selv i spejlet...
og gar sa ind i den anden verden, bliver en anden person igen.
Hvem var Carlotta Valdés, din kones bedstemor?
Oldemor.
Barnet som blev taget fra hende...
hvis tab gjorde Carlotta skør og førte hende til døde, var Madeleines bedstemor.
Og McKittrick Hotellet er Valdés gamle hus.
Jeg tror, det forklarer det.
Enhver kunne blive besat af en lignende fortid.
Hun har aldrig hørt om Carlotta Valdés.
Hun ved intet om graven ude ved Mission Dolores?
Eller om det gamle hus i Eddy Street?
Portrættet pa Palace of the Legion of...
- Intet. - Nar hun gar til disse steder...
Er hun ikke min kone længere.
Hvorfra ved du alle disse ting, nar hun ikke ved dem?
Hendes mor fortalte mig det meste af det, før hun døde.
Jeg fandt selv ud af resten.
- Hvorfor fortalte hun ikke sin datter det? - Almindelig frygt.
Hendes bedstemor blev skør og tog sit eget liv.
Hendes blod er i Madeleine.
Mand, jeg har brug for den her.
Madeleine.
Ja?
Nej, det er okay.
Ja, jeg ringer tilbage.
Ja.
Er du okay?
Du kan tage den her.
Du ma hellere komme herover ved ilden, hvor der er varmt.
Hvad laver jeg her?
Hvad skete der?
Du faldt i San Francisco Bugten.
Og jeg prøvede at tørre dit har, sa godt jeg kunne.
Dine ting er i køkkenet. De er snart tørre.
Kom over ved siden af ilden.
Jeg henter nogle puder til dig.
Værsgo.
Vil du have noget kaffe?
Her, du ma hellere fa lidt. Eller vil du hellere have en drink?
Jeg faldt i Bugten, og du fiskede mig op?
Ja.
- Tak. - Kan du ikke huske det?
Nej, jeg...
Kan du huske, hvor du var?
Ja. Selvfølgelig kan jeg huske det.
Men jeg ma være blevet svimmel og være besvimet.
Hvor var du?
Ved Old Fort Point. Ude ved garnisonen.
Selvfølgelig kan jeg huske det. Jeg gar tit derud.
Hvorfor? Hvorfor gar du derud?
Fordi jeg elsker det sadan. Der er sa smukt derude.
Specielt ved solnedgang.
Tak for ilden.
Hvor var du inden da?
- Hvornar? - I eftermiddags.
Jeg vandrede omkring.
Det ved jeg, men hvor? Hvor var du lige før?
Nede i byen pa indkøb.
Her, du ma hellere fa lidt kaffe.
Jeg tror, den stadig er varm.
Du stiller meget direkte spørgsmal.
Undskyld. Jeg ville ikke være uhøflig.
Det er du ikke. Du er bare direkte.
Og hvad lavede du nede ved Old Fort Point?
Jeg vandrede bare omkring.
- Kan du ogsa godt lide det? - Ja.
Og hvor havde du været lige før det?
Jeg havde været pa kunstgalleriet Palace of the Legion of Honour.
Ja, det er et smukt sted, er det ikke?
Jeg har aldrig været derinde, men det ser sa flot ud, nar man kører forbi.
Det var heldigt for mig, du vandrede omkring.
Tak.
Jeg har været til besvær for dig.
Nej, du har ikke.
Da du...
Der var nogle nale i mit har.
Nalene, ja. De er herinde. Nu skal jeg hente dem til dig.
Og min handtaske, tak.
- Værsgo. - Tak.
Du burde ikke have taget mig med herhen.
Jeg vidste ikke, hvor du boede.
Du kunne have kigget i min bil. Men du vidste vel ikke, hvilken én var min?
Jeg vidste, hvilken én det var. Den holder herude nu.
Men jeg regnede ikke med, du ville hjem i den tilstand.
Nej, du har ret.
Jeg er glad for, du ikke kørte mig hjem. Jeg ville ikke have lært dig at kende.
Tak. Men jeg kender dig ikke, og du kender ikke mig.
- Jeg hedder Madeleine Elster. - Jeg hedder John Ferguson.
Godt stærkt navn. Kalder dine venner dig for John eller Jack?
John, for det meste.
Gamle venner kalder mig for John. Nye venner kalder mig for Scottie.
Jeg vil kalde dig hr. Ferguson.
Du gode Gud, det ville jeg ikke bryde mig om.
Efter hvad der skete i eftermiddags, tror jeg, du kan kalde mig Scottie.
Maske endda John.
Jeg foretrækker John.
Sa er det klaret. Og hvad laver du John?
Jeg vandrer omkring.
Det er en god beskæftigelse. Og bor du her alene?
- Man burde ikke bo alene. - Nogle mennesker foretrækker det.
Nej, det er forkert.
Jeg er gift.
Vil du fortælle mig en ting? Er det nogensinde sket for dig før?
Hvad?
Falde i San Francisco Bugten.
Nej, det er aldrig sket før.
Jeg er faldet i søer, ud af robade, da jeg var lille.
Jeg faldt endda engang i floden, da jeg skulle springe fra en sten til en anden.
Men jeg er aldrig faldet i San Francisco Bugten.
Er du?
Nej, det er ogsa første gang for mig.
Jeg henter lidt mere kaffe.
- Hallo? - Hvad er der sket? Hun er ikke hjemme.
Hun har det fint. Hun er her endnu. Jeg kommer snart hjem med hende.
- Hvad er der sket? - Hun faldt i Bugten.
- Hallo? - Kom hun til skade?
Nej, hun har det fint. Intet at bekymre sig om.
Men hun ved det ikke. Er du med?
Hun ved ikke, hvad der er sket.
Scottie, Madeleine er 26.
Carlotta Valdés begik selvmord, da hun var 26.
Vent et øjeblik, Gavin.
Hvad sa, Johnny-O. Var det et spøgelse?
Var det sjovt?
Er brevet til mig?
- Ja. Hej. - Hej.
Jeg var bekymret for dig i gar aftes. Du skulle ikke have kørt pa den made.
Jeg følte mig lige pludselig sa andssvag.
Jeg ville køre dig hjem. Er du okay?
Ja, jeg har det fint. Ingen men.
Hvis jeg husker ret, sa var vandet koldt, ikke?
- Det kan du tro, det var. - Hvor var det forfærdeligt af mig.
Du var virkelig flink.
Det er en formel takkeseddel og en stor undskyldning.
- Du har intet at undskylde for. - Jo, jeg har.
Det ma have været frygteligt pinligt for dig.
Slet ikke. Jeg nød...
at snakke med dig.
Jeg nød at snakke med dig.
Jeg henter min post.
- Vil du have en kop kaffe? - Nej, tak.
Jeg kunne ikke sende det. Jeg havde ikke adressen, kun et kendemærke.
Jeg kunne huske Coit Tower. Det førte mig lige til dig.
Det er første gang, jeg har været taknemlig for Coit Tower.
- Det haber jeg, vi gør. - Hvad?
- Mødes igen. - Det har vi.
Farvel.
Hvor skal du hen?
Det ved jeg ikke.
- Pa indkøb? - Nej.
Noget specielt?
Jeg tænkte, jeg bare ville vandre omkring.
Det var det, jeg skulle til.
Det er sandt. Jeg glemte, det er din beskæftigelse, ikke?
Synes du ikke, det er spild af tid for os to...
At vandre omkring hver for sig?
Men en vandringsmand er altid alene.
To personer sammen er altid pa vej et sted hen.
Jeg tror ikke, det nødvendigvis er sandt.
- Du lod døren sta aben. - Jeg kommer straks tilbage.
Hvor gammelt?
2.000 ar eller mere.
- De ældste levende ting. - Ja.
- Har du aldrig været her før? - Nej.
Hvad tænker du pa?
Pa de mennesker som er blevet født og er døde...
mens træerne fortsatte med at gro.
Det rigtige navn er Sequoia sempervirens. "Altid grøn, evigt levende."
- Jeg kan ikke lide dem. - Hvorfor ikke?
Fordi jeg ved, jeg skal dø.
Her er et udsnit af en af de gamle træer, der er blevet fældet.
DE HVIDE RINGE VISER TRÆETS BREDDE
DA BEGIVENHEDERNE HÆNDTE
1215 MAGNA CHARTA UNDERSKREVET
1066 SLAGET VED HASTINGS
909 e. Kr.
1492 AMERIKA OPDAGET
1776 UAFHÆNGIGHEDSERKLÆRINGEN
1930 TRÆET BLEV FÆLDET
Et sted herinde blev jeg født...
og der døde jeg.
Det var kun et øjeblik for dig.
Du opdagede det ikke engang.
Madeleine.
Madeleine, hvor er du nu?
- Her med dig. - Hvor?
- De høje træer... - Har du været her før?
- Ja. - Hvornar?
Hvornar blev du født?
- For lang tid siden. - Hvor?
Hvornar? Sig det.
- Madeleine, sig det. - Nej!
- Hvor tager du hen? Hvad tager dig bort? - Jeg kan ikke sige det.
Da du sprang i Bugten, vidste du ikke, hvor du var.
- Jeg sprang ikke. Du sagde, jeg faldt. - Hvorfor sprang du?
- Jeg kan ikke sige det. - Hvad inden i dig fik dig til at springe?
- Hold nu op. - Hvad?
Vær sød ikke at spørge mig.
Tag mig væk herfra.
Skal jeg køre dig hjem?
Et sted i lyset.
Lov at du ikke spørger mig igen. Vær sød at love det.
Hvorfor løb du?
Jeg er ansvarlig for dig.
Kineserne siger, nar man redder at andet menneskes liv...
sa er man ansvarlig for det for altid, sa jeg er forpligtet.
Jeg ma vide det.
Jeg ved sa lidt.
Det er som om, jeg gar ned gennem en lang gang...
hvor der engang var et spejl, og stykker af det spejl hænger der stadigvæk...
og nar jeg kommer til enden af gangen...
er der ikke andet end mørke.
Og jeg ved, at nar jeg gar ind i mørket...
sa dør jeg.
Jeg er aldrig kommet ned for enden. Jeg er altid kommet tilbage før.
- Undtagen én gang. - I gar?
Og du vidste ikke, hvad der var sket, før du befandt dig sammen med mig.
Du vidste ikke, hvor du var.
Men der er sma scener, brudstykker af spejlet, du kan huske.
- Svagt. - Hvad kan du huske?
Der er et værelse...
og jeg sidder der alene.
- Altid alene. - Hvad mere?
- En grav. - Hvor?
Jeg ved det ikke. Det er en aben grav og...
jeg star ved siden af gravstenen og kigger ned i den.
- Det er min grav. - Hvor ved du det fra?
- Det ved jeg bare. - Men er der et navn pa gravstenen?
Nej.
Nej, den er ny og ren og venter.
Hvad mere?
Denne del er en drøm, tror jeg.
Der er et tarn og en klokke, og en have nedenunder.
Det er vist i Spanien...
en landsby i Spanien.
Sa forsvinder det og er væk.
Et portræt?
- Kan du se et portræt? - Nej.
Hvis jeg bare kunne finde nøglen, begyndelsen...
og sætte det hele sammen, jeg...
Og sa forklare det hele?
Det kan forklares.
Hvis jeg er skør, kunne det forklares, kunne det ikke?
Madeleine!
Scottie!
Jeg er ikke skør! Jeg er ikke skør! Jeg vil ikke dø.
Der er én inden i mig, og hun siger, jeg skal dø.
Scottie, slip mig ikke.
Jeg er her. Jeg har dig.
Jeg er sa bange.
Forlad mig ikke.
- Bliv hos mig. - Hele tiden.
- Hej, Johnny. - Hej.
- Fik du min besked? - Ja, det gjorde jeg sa sandelig.
Jeg laver en drink til dig.
Okay.
Siden hvornar er du begyndt at skubbe beskeder ind under mænds døre?
Siden jeg ikke længere ku' fa fat i dem i telefonen.
For en mand, som intet har at lave, er du søreme travlt beskæftiget.
Hvor har du været i disse dage?
Jeg har bare vandret.
- Hvor? - Omkring.
Hvorfor var du sa desperat efter at fa fat i mig?
Jeg skrev bare: "Hvor er du?"
Det synes jeg ikke lyder særlig desperat.
Jeg fornemmede noget mellem linjerne.
Jeg tænkte bare, at hvis jeg gav dig en drink og lavede middag til dig...
ville du være sa taknemlig, at vi gik i biografen.
Det lyder rimeligt. Hvad skal vi snakke om under middagen?
Lidt af hvert.
Hvad jeg har lavet?
Hvis du vil.
Vi vil ikke snakke om noget, du ikke vil snakke om.
Klart nok.
Hvad har du lavet?
Vandret.
Hvad har du lavet? Tak, søde.
Jeg har haft det vidunderligt.
- Jeg maler, og det er min første kærlighed. - Godt for dig.
Jeg har altid sagt, du spildte din tid i den undertøjsafdeling.
Det er et arbejde. Men jeg er virkelig glad for det her.
Hvad er det? Et nature morte?
Nej, ikke helt.
Vil du se det?
Jeg tænkte, jeg ville give det til dig.
Det er ikke morsomt, Midge.
Jeg troede bare...
Vi kan ga i biografen en anden aften.
Marjorie Wood, dit fjols!
Idiot!
Dum!
Madeleine! Hvad er der galt?
Jeg burde have ringet, men jeg ville se dig, være sammen med dig.
- Hvorfor? Hvad er der sket? - Det var den drøm.
- Drømmen kom tilbage igen. - Det skal nok ga.
Det skal nok ga. Jeg finder et glas brandy til dig.
Drik det her.
Det er som medicin.
Sadan.
Det var en drøm. Du er vagen. Du har det fint nu.
Kan du fortælle mig om den?
Tarnet var der igen, og klokken og den spanske landsby.
- Ja? - Klart, meget klart for første gang.
Fortæl mig om det.
Der var et landsbytorv og en plæne med træer...
og en gammel hvidkalket spansk kirke med et kloster.
Overfor plænen var der et stort grat træhus...
med en veranda og en balkon over en lille have...
og ved siden af var der en hestestald med gamle hestevogne indenfor.
Fortsæt.
For enden af plænen, var der et hvidkalket stenhus...
med et smukt pebertræ i hjørnet.
Og et gammelt træhotel fra de gamle Californien dage?
Og en salon? Mørk, lavt til loftet, med dinglende olielamper?
- Ja. - Det er der alt sammen.
Det er ikke en drøm.
Du har været der før.
Nej, aldrig.
160 kilometer syd for San Francisco, ligger der en gammel spansk missionsby...
der hedder San Juan Bautista, og den er bevaret...
præcis som den var for 100 ar siden som et museum.
Tænk dig godt om, skat.
- Du har været der før. Du har set det. - Jeg har aldrig været der.
- Hvad er det? Jeg har ikke været der. - Tænk.
Fortsæt med din drøm. Hvad skræmte dig?
Jeg stod alene pa plænen og ledte efter noget...
og sa begyndte jeg at ga hen imod kirken...
men sa lukkede mørket sig om mig, og jeg var alene i mørket...
og blev trukket ind i mørket, og jeg sloges for at vagne.
Det skal nok ga.
Du har givet mig noget at arbejde videre pa.
Vi kører ned til missionsbyen i eftermiddag.
Nar du ser den, husker du, den første gang du sa den.
Det vil være enden pa din drøm. Det vil tilintetgøre den, det lover jeg.
Okay?
- Kom, jeg kører dig hjem. - Nej. Jeg skal nok klare mig.
Kom tilbage hertil ved middagstid.
MISSIONSBY - SAN JUAN BAUTISTA
HESTESTALD
Madeleine, hvor er du nu?
- Her med dig. - Og det er virkeligt!
Det er ikke, som var det for 100 ar siden...
eller for et ar eller seks maneder siden, eller hvornar du end sa det.
Madeleine, tænk nu pa hvornar du var her.
Der var ikke sa mange vogne dengang.
Der var heste i stalden...
en brun, to sorte og en gra.
Det var vores yndlingssted...
men vi matte ikke lege her.
Og Søster Teresa skældte os ud.
Se her. Her er din gra hest.
Den har lidt problemer med at komme ind og ud af stalden uden at blive skubbet.
Der kan du se. Der er et svar pa alting.
Madeleine, prøv.
Prøv for min skyld.
- Jeg elsker dig, Madeleine. - Jeg elsker ogsa dig.
- Det er for sent. - Nej. Vi er sammen.
Nej, det er for sent. Der er noget, jeg skal gøre.
Nej. Der er intet, du skal gøre.
Der er intet, du skal gøre.
Ingen har besat dig. Du er i sikkerhed med mig.
Nej. Det er for sent.
Det er ikke rimeligt. Det er for sent. Det skulle ikke ske pa denne made.
Det matte ske. Vi er forelsket. Dét tæller.
- Vær sød at slippe mig! - Hør pa mig.
- Tror du pa, jeg elsker dig? - Ja.
Og hvis du mister mig, sa ved du...
jeg elskede dig og ville fortsætte med at elske dig.
Jeg mister dig ikke.
- Lad mig ga ind i kirken, alene. - Men hvorfor?
Madeleine!
Hr. Elster havde mistanke om, at hans kones mentale tilstand var ustabil...
og fik derfor hr. Ferguson til at holde øje med hende...
af skræk for der skulle ske hende noget.
Og I har hørt at hr. Elster var klar til...
at indlægge sin kone pa en institution...
hvor kvalificerede eksperter ville have taget sig af hendes mentale helbred.
Som eks-kriminalbetjent ville man mene, at hr. Ferguson var...
et godt valg til at se efter hende og passe pa hende.
Som I har hørt, sa var det et uheldigt valg.
Jeg tror dog, I vil give mig ret i, at husbonden ikke har nogen skyld.
Han ventede med at indlægge sin kone...
kun fordi han havde brug for oplysninger om hendes opførsel...
som han ventede at fa fra hr. Ferguson.
Han tog alle foranstaltninger for at beskytte hende.
Han kunne ikke have forudset at hr. Fergusons svaghed...
hans højdeskræk...
ville gøre ham magtesløs, nar der var mest brug for ham.
Med hensyn til hr. Ferguson...
har I hørt hans tidligere overordnet...
kriminalinspektør Hansen, fra den store by mod nord...
vidne om hans karakterstyrke og evner.
Kriminalinspektør Hansen var meget entusiastisk.
At hr. Ferguson før, under lignende omstændigheder...
har ladet en politikollega dø...
afviste kriminalinspektør Hansen som en "uheldig ulykke".
Hr. Ferguson skal selvfølgelig lykønskes...
for tidligere at have reddet kvindens liv...
da hun i sindsforvirret tilstand sprang i Bugten.
Det er en skam, at han, med sit kendskab til hendes selvmordstendenser...
ikke gjorde en større indsats den anden gang.
Men vi er ikke her for at dømme hr. Fergusons mangel pa initiativ.
Han gjorde intet...
og loven har ikke meget at sige vedrørende ugjorte gerninger.
Heller ikke hans underlige opførsel, da han sa hende falde...
skal have nogen indflydelse pa jeres afgørelse.
Han blev ikke pa stedet. Han gik sin vej.
Han hævder, han havde et mentalt blackout og intet kunne huske...
før han befandt sig i sin egen lejlighed i San Francisco flere timer senere.
I kan godtage det eller ej.
Eller I kan tro, at efter igen at have ladet en person dø...
kunne han ikke klare det tragiske resultat af sin egen svaghed...
og stak af.
Dette har intet med jeres afgørelse at gøre.
Det er en sag mellem ham og hans egen samvittighed.
Pa baggrund af beviserne pa Madeleine Elsters mentale tilstand før hendes død...
pa baggrund af maden hun døde pa og obduktionen...
som viser dødsarsagen...
skulle det ikke være svært at na frem til en afgørelse.
D'herrer, I ma gerne trække jer tilbage, hvis I ønsker det.
Vent, hr. Jones.
- Vi er naet frem til en afgørelse. - Tak.
"Juryen har afgjort at Madeleine Elster begik selvmord...
"i sindsforvirret tilstand."
Afgørelsen vil blive ført til protokols. Retsmødet er ophævet.
- Kom, Scottie. - Ma jeg snakke med ham et øjeblik?
Ja.
Undskyld, Scottie. Det var barskt.
Han havde ingen ret til at tale sadan til dig.
Det var mit ansvar. Jeg skulle ikke have involveret dig.
Nej, du behøver ikke sige noget.
Jeg rejser væk for altid, Scottie.
Jeg kan ikke blive her.
Jeg vil afslutte hendes forretninger og mine...
og sa rejse sa langt væk, jeg kan.
Maske Europa.
Og jeg kommer sikkert aldrig tilbage.
Farvel, Scottie.
Hvis der er noget, jeg kan gøre for dig, før jeg rejser...
De vil aldrig kunne forsta det.
Du og jeg ved, hvem der dræbte Madeleine.
Kom, Scottie. Lad os komme væk herfra.
Det er Mozart, Wolfgang Amadeus.
Jeg havde en lang snak med hende, der laver musik terapi...
og hun siger, Mozart er lige noget for dig...
kosten der fejer spindelvævene væk.
Det var, hvad hun sagde.
Det er vidunderligt, de har al musikken optaget, John.
De har musik for alkoholikere, og musik for deprimerede mennesker...
og musik for hypokondere.
Gad vide hvad der ville ske, hvis journalerne blev blandet sammen.
Jeg købte mange andre ting, og du kan se, hvad du kan lide.
Den slukker automatisk.
Johnny, prøv nu.
Prøv, Johnny.
Du er ikke fortabt. Mor er her.
Er det tid?
Jeg kommer tilbage, John.
Skal jeg slukke for den?
Du ved ikke engang, jeg er her, gør du?
Men jeg er her.
Ma jeg tale med lægen et øjeblik?
Doktor, frøken Wood.
Vil De ikke indenfor?
Ja, frøken Wood?
Hvor lang tid kommer det til at tage at fa ham ud af det her?
Det er svært at sige. Mindst seks maneder. Maske et ar.
Det kommer faktisk an pa ham.
- Han vil ikke snakke. - Nej.
Han lider af en svær depression...
samtidig med et skyldkompleks.
Han bebrejder sig selv, det som hændte kvinden.
Vi ved ikke meget om, hvad der skete før det.
Jeg kan sige Dem én ting: Han var forelsket i hende.
Det gør jo tingene noget mere kompliceret, ikke?
Jeg kan give Dem en komplikation mere: Han er det stadig.
Og ved De hvad?
Jeg tror overhovedet ikke, Mozart hjælper.
- Hvor har De købt den bil? - Hvad siger De?
Jeg købte den af en mand, som engang boede her.
Hr. Gavin Elster. Jeg købte den, da han rejste.
De kendte ham og hans kone!
Sølle pige. Jeg kendte hende ikke.
- Passer det, at hun... - Undskyld.
- Godaften. - Godaften.
Giv mig en whisky og soda.
- Hvad er der? - Ma jeg stille dig et par spørgsmal?
- Hvorfor det? Hvem er du? - Jeg hedder John Ferguson.
Er det en Gallup undersøgelse?
- Jeg vil gerne spørge om et par ting. - Bor du pa hotellet?
Nej. Jeg sa dig, da du gik ind, sa jeg...
Ja, selvfølgelig. Du vil ud med mig.
Du er godt nok fræk at følge efter mig ind pa hotellet og op pa mit værelse.
- Nu kan du godt ga din vej. - Jeg vil bare gerne tale med dig.
Jeg begynder snart at skrige.
Jeg vil ikke gøre dig fortræd. Jeg mener det. Jeg lover det.
Vær nu sød. Jeg vil bare tale med dig.
- Om hvad? - Dig.
- Hvorfor? - Fordi du minder mig om én.
Den har jeg ogsa hørt før.
Jeg minder dig om én, du var meget forelsket i...
hun forlod dig til fordel for en anden...
og du er stadig forelsket i hende.
Sa sa du mig og noget sagde klik.
Det er ikke meget ved siden af.
- Den virker ikke, sa ga. - Ma jeg ikke nok komme ind?
Du kan lade døren sta aben. Jeg vil bare snakke med dig.
Okay, men jeg advarer dig, jeg kan skrige meget højt.
Det bliver der ikke behov for.
Du ligner ikke Jack the Ripper. Hvad vil du vide?
- Jeg vil vide dit navn. - Judy Barton.
- Hvem er du? - En pige. Jeg arbejder hos Magnin's.
- Hvorfor bor du her? - Det er et sted at bo.
- Men du har ikke boet her i lang tid? - Jo, næsten tre ar.
- Hvor boede du før? - Salina, Kansas!
Hør, hvad er det her? Hvad vil du?
- Jeg vil bare vide, hvem du er. - Det har jeg fortalt dig.
Jeg hedder Judy Barton. Jeg kommer fra Salina, Kansas.
Jeg arbejder hos Magnin's, og jeg bor her.
Du gode, skal jeg bevise det?
Okay, mit kørekort fra Kansas.
"Judy Barton, nummer Z296794.
"425 Maple Avenue, Salina, Kansas."
Kan du se adressen pa det her? Det er denne adresse.
Et californisk kørekort udstedet den 25. maj, 1954.
Vil du kontrollere mine fingeraftryk? Er du tilfreds?
Hvad enten du er tilfreds eller ej, sa kan du godt ga din vej.
Du var meget forelsket, var du ikke?
Ligner jeg hende virkelig?
Hun er død, er hun ikke?
Det gør mig ondt, og undskyld jeg rabte ad dig.
Ja, det er mig med min mor.
Og det er min far.
Han er død. Min mor giftede sig igen, men jeg kunne ikke lide manden...
sa jeg bestemte mig for at se, hvordan der er i det solrige Californien.
Jeg har været her i tre ar.
Det passer.
- Vil du spise middag med mig? - Hvorfor?
- Jeg skylder dig noget efter alt dette. - Du skylder mig intet.
- Vil du? For min skyld? - Middag og hvad mere?
- Bare middag. - Fordi jeg minder dig om hende?
Fordi jeg gerne vil spise middag med dig.
Jeg er gaet ud med fremmede før.
Faktisk, sa har jeg før været ude med mænd, jeg ikke kendte.
Okay.
Jeg henter min bil. Jeg er tilbage om en halv time.
- Giv mig tid til at skifte og gøre mig klar. - En time?
Okay.
Kære Scottie,
sa fandt du mig.
Dette øjeblik har jeg frygtet og habet pa...
jeg har funderet over, hvad jeg ville sige og gøre, hvis jeg sa dig igen.
Jeg ville sa gerne se dig igen, bare én gang.
Nu rejser jeg, og du kan holde op med at lede.
Jeg ønsker, du far fred. Du har intet at bebrejde dig selv.
Du var ofret.
Jeg var redskabet, og du var ofret for Gavin Elsters plan om at myrde sin kone.
Han valgte mig til at spille rollen, fordi jeg lignede hende. Han klædte mig som hende.
Han var i sikkerhed, fordi hun boede pa landet og sjældent kom til byen.
Han valgte dig til at være vidne til et selvmord.
Carlottas historie var delvis sand, delvis opfundet...
for at du kunne bevidne, at Madeleine ville sla sig selv ihjel.
Han kendte til din sygdom. Han vidste, du aldrig ville komme op i toppen af tarnet.
Han planlagde det sa godt. Han begik ingen fejl.
Jeg begik en fejl. Jeg forelskede mig.
Det var ikke en del af planen.
Jeg er stadig forelsket i dig, og jeg ønsker sadan, du elsker mig.
Havde jeg mod til det, blev jeg og løj...
i habet om, du kunne elske mig igen...
som jeg er, for mig selv...
og glemme den anden og fortiden. Men...
jeg ved ikke, om jeg har mod til at prøve.
Nu skal jeg.
- Sadan. - Tak igen. Godnat.
Kan vi ses i morgen?
- I morgen aften? Det... - Nej, jeg mener i morgen tidlig.
Men jeg skal pa arbejde. Jeg har et arbejde.
- Ga ikke pa arbejde. - Hvad skal jeg sa leve af? Mine oliemøller?
Lad mig forsørge dig, Judy.
Mange tak, men nej tak.
- Nej, Judy, du forstar ikke. - Jeg forstar udmærket.
Jeg har forstaet, siden jeg var 17.
- Og det næste skridt er? - Nej.
Nej? Hvad sa?
Vi kunne bare...
se en masse til hinanden...
Hvorfor?
Fordi jeg minder dig om hende?
Det er ikke særlig smigrende.
Og intet andet?
Nej.
Det er heller ikke særlig smigrende.
Jeg vil bare være sa meget sammen med dig, som jeg kan.
Jah...
jeg kunne vel ringe til forretningen i morgen...
og finde pa en undskyldning.
Jeg kan lide den dér.
- Kan du lide den? - Ja.
- Den er flot. - Den er smuk.
Sadan.
Nu køber vi den, og sa køber vi det tøj.
- Mener du det? - Ransohoffs er lige derovre.
- Kun det bedste. Hvor meget? - Det bliver 50 cents.
- Tak. - Du behøver ikke.
Jeg vil gerne.
- Nej, det er ikke den. Slet ikke. - Men De sagde gra, hr.
Jeg vil bare have en helt almindelig gra spadseredragt.
- Men jeg kan godt lide den der, Scottie. - Nej, det er ikke den rigtige.
Herren ved, hvad han vil have.
Okay. Vi skal nok finde den.
- Hvad laver du? - Jeg prøver at købe en dragt til dig.
Men jeg kunne godt lide nummer to, hun havde pa.
- Og den her er smuk. - Ingen af dem er rigtige.
Jeg ved vist hvilken dragt, det er. Vi havde den for nogen tid siden.
Lad mig se efter. Vi har maske stadig én.
Tak.
Du leder efter den dragt, som hun havde pa, til mig.
- Du ønsker, jeg ser ud som hende. - Jeg ønsker, du ser godt ud.
- Jeg ved, hvilken dragt klæder dig. - Nej, jeg gør det ikke!
Judy.
Det kan ikke betyde sa meget for dig. Jeg vil bare...
Jeg vil ikke have noget tøj. Jeg vil ud herfra.
- Gør det for mig. - Her er den.
- Ja, det er den. - Det tænkte jeg nok.
- Jeg kan ikke lide den. - Vi tager den.
Passer den hende?
Den har maske brug for lidt ændringer, men det er fruens størrelse.
Den er klar til at blive prøvet om et øjeblik.
- Hvor lang tid vil ændringerne tage? - Jah...
- Kan den være klar til i aften? - Hvis det er absolut nødvendigt.
Ja, det er det. Sa vil vi gerne se pa en aftenkjole...
kort, sort, med lange ærmer og en firkantet udskæring.
- Scottie! - For søren!
De ved sandelig, hvad De vil have, hr. Nu skal jeg se, hvad vi har.
- Det er dem. Har I dem i brune? - Ja, det har vi.
Fint.
Her, Judy. Drik det her, det er som medicin.
Hvorfor gør du det her? Hvad godt vil det gøre?
Det ved jeg ikke.
Vel intet godt. Jeg ved det ikke.
Bare du ville lade mig være alene. Jeg vil rejse væk.
Du kan gøre det.
Nej. Du ville ikke lade mig.
Og jeg vil ikke rejse.
Judy, jeg vil sige dig noget.
De sidste par dage er de første lykkelige dage, jeg har haft i et ar.
Jeg ved det, fordi...
Fordi jeg minder dig om hende.
Og sa ikke engang sa meget.
Nej.
Nej, Judy. Det er ogsa dig.
Der er noget i dig som...
- Du vil ikke engang røre mig... - Jo, jeg vil.
Kunne du ikke holde af mig, kun mig, som jeg er?
I begyndelsen gik det sa godt. Vi havde det sjovt.
Og sa begyndte du pa det med tøjet.
Jeg skal nok ga i det pokkers tøj, hvis du ønsker det...
hvis du bare vil holde af mig.
Din harfarve.
Judy, vil du ikke nok? Det kan ikke gøre sa stor forskel for dig.
Hvis jeg lader dig lave om pa mig, vil det sa være nok?
Hvis jeg gør, som du siger...
vil du sa elske mig?
Ja.
- Ja. - Okay.
Okay, sa gør jeg det. Jeg er ligeglad med mig selv.
Kom. Vi sætter os over til ilden.
Jeg er bange for, det tager flere timer.
Hun sagde, De nok hellere ville ga hjem. Hun kommer, sa snart hun er færdig.
Nej. Sig jeg gar over pa hendes hotel og venter pa hende der.
- De kan godt klare harfarven? - Ja, det er en nem farve.
- Og resten... - Ja, vi ved, hvad De vil have.
Tak.
Hvad sa?
Det skulle væk fra ansigtet og samles i nakken. Det sagde jeg til hende.
Jeg sagde det til dig.
Vi prøvede. Det passede bare ikke til mig.
Vil du ikke nok, Judy?
- Hvor skal vi tage hen og spise? - Hvor du vil.
- Ernie's? - Du kan godt lide Ernie's, kan du ikke?
Det er jo vores sted.
Hej, min elskede. Kan du lide mig?
- Er det, det bedste du kan gøre? - Kom her.
Nej. Sa bliver jeg bare uglet.
Det var min plan. Kom her.
Det er for sent. Jeg har sminket mig.
Jeg er lige pludselig sulten.
- Ville du hellere et andet sted hen? - Nej. Ernie's er fint.
Jeg vil have en af de store flotte bøffer.
Lad mig se. Til at starte med, tror jeg, jeg vil...
Gider du hjælpe mig med den her?
Jeg har den.
- Hvordan lukker man den? - Kan du ikke se det?
- Sadan. - Tak. Jeg er næsten klar.
Jeg skal bare finde min læbestift.
Hvor lagde jeg den? Jeg havde den for lidt siden.
Gad vide, om den er her. Her er den.
Sadan, jeg er klar.
Men vil du ugle mig lidt først?
Scottie, jeg har dig nu, har jeg ikke?
Hvad med at tage uden for byen og spise?
- Vi kunne køre ned langs kysten. - Okay. Hvis du gerne vil.
Vi kører godt nok langt væk.
Jeg har lyst til at køre. Er du meget sulten?
Nej, det gør ikke noget.
Hvor er du pa vej hen?
Der er en sidste ting, jeg skal gøre...
og sa er jeg fri af fortiden.
Scottie, hvorfor er vi her?
Det sagde jeg til dig.
Jeg skal tilbage til fortiden én gang til.
Bare én gang til, for sidste gang.
Hvorfor? Hvorfor her?
Madeleine døde her, Judy.
- Jeg vil ikke med. Jeg vil hellere... - Nej, jeg har brug for dig.
Hvorfor?
Jeg har brug for, du er Madeleine for en stund.
Og nar det er klaret, er vi begge fri.
- Jeg er bange. - Nu skal jeg fortælle dig om Madeleine.
Lige dér.
Vi stod dér, og jeg kyssede hende for sidste gang.
Hun sagde, "Mister du mig, ved du, jeg elskede dig og...
"ville fortsætte med at elske dig."
Og jeg sagde, "Jeg mister dig ikke." Men det gjorde jeg.
Og sa vendte hun sig om...
og løb ind i kirken.
Da jeg fulgte efter hende, var det for sent.
Jeg vil ikke derind!
Det var for sent.
Jeg kunne ikke finde hende, og sa hørte jeg trin pa trappen.
Hun løb op i tarnet.
Lige her.
Kan du se den? Hun løb op ad trappen...
og gennem faldlemmen oppe i toppen af tarnet.
Jeg prøvede at følge efter, men jeg ku' ikke komme op i toppen.
Jeg prøvede, men jeg kunne ikke komme derop.
Man far sjældent en chance til.
Jeg vil ikke lide længere.
Du er min anden chance, Judy. Du er min anden chance.
Fa mig væk herfra!
Du ligner Madeleine nu. Ga op ad trappen.
- Nej! - Ga op ad trappen.
Ga op ad trappen, Judy...
og jeg følger efter.
Jeg kom hertil, men du løb længere op.
Kan du huske det?
Halskæden, Madeleine. Det var din fejl.
Jeg kan huske halskæden.
- Slip mig! - Nej. Vi skal op i tarnet, Madeleine.
Du kan ikke! Du er bange!
Det far vi at se. Det her er min anden chance.
Vil du ikke nok?
Du vidste den dag, at jeg ikke kunne følge efter dig.
- Hvem var deroppe? Elster og hans kone? - Ja.
Og det var hende, der døde. Den rigtige kone, ikke dig.
Du var efterligningen, var du ikke?
- Var hun død eller levende... - Død! Nakken var brækket.
Han havde brækket hendes nakke. Han tog ingen chancer, vel?
Da du kom op, skubbede han hende ud, men det var dig, der skreg.
- Hvorfor skreg du? - Jeg ville stoppe det. Jeg løb op for at...
Stoppe det? Hvorfor skreg du, nar du havde snøret mig sa godt indtil da?
Du spillede konen meget godt, Judy. Han lavede om pa dig, ikke?
Han lavede om pa dig, ligesom jeg gjorde, bare bedre.
Ikke kun tøjet og haret, men ogsa udseendet, manererne, ordene...
og de skønne falske trancer.
Og du hoppede i Bugten, gjorde du ikke?
Jeg vil vædde med, du er en god svømmer, er du ikke?
- Er du ikke? - Jo!
Hvad gjorde han sa? Trænede han dig? Repeterede han med dig?
Fortalte han dig præcist, hvad du skulle gøre og sige?
Du var ogsa en dygtig elev, var du ikke?
Hvorfor valgte du mig? Hvorfor mig?
Din ulykke!
Ulykken!
Jeg var fjolset, var jeg ikke?
Jeg var et bestilt vidne.
Jeg klarede det.
- Jeg klarede det. - Hvad vil du gøre?
Vi gar op og ser pa gerningsstedet.
Kom sa, Judy.
Det var her, det skete.
I to ventede dér til der var fri bane...
og sa listede I ned og kørte ind til byen, er det sadan, det gik til?
Og hvad sa? Var du hans elskerinde?
Hvad skete der med dig?
Forlod han dig?
Med alle hans kones penge...
og friheden og magten, og sa forlod han dig. Sikke en skam.
Han vidste, han var i sikkerhed. At du intet ku' sige.
- Gav han dig noget? - Nogle penge.
Og halskæden, Carlottas halskæde.
Det var der, du begik en fejl, Judy.
Du burde ikke beholde souvenirs fra et mord.
Du burde ikke have været sa sentimental.
Jeg elskede dig virkelig, Madeleine.
Jeg var i sikkerhed, da du fandt mig.
Du kunne intet bevise.
Men da jeg sa dig igen, kunne jeg ikke stikke af. Jeg elskede dig sa meget.
Jeg løb risikoen, lod dig forandre mig...
fordi jeg elskede dig og ville have dig.
Scottie, du elskede mig.
- Pas pa mig. Vil du ikke nok? - Det er for sent.
Det er for sent. Hun kan ikke komme tilbage.
Vil du ikke nok?
Jeg hørte stemmer.
Herren være med hende.
Subtitles by Filou ;-)